Pokker!
- Han ligner ikke bildet sitt lenger. - Etter 20 år på flaska.
Det må ha vært harde år. Er det verdt det?
Du liker å slå. En tier på at du ikke treffer ham.
Greit.
Waits har jo tilstått. Må du alltid skue gitt hest i munnen?
Arthur Delacroix mishandles. Han er savnet, men faren melder det ikke.
Sam Delacroix er vår hovedmistenkte.
- Hvis ingen andre tilstår. - Waits er en psykopat.
Hvordan visste han om sjøstjerna?
Jeg bare lurer.
- Pent, Tiger. - Er jeg Tiger fordi jeg er svart?
Fordi du er god. Du bommet, men han begynner å bli irritert.
Prøv selv, da. Golf er en fantastisk sport.
Hvis man kan røyke og drikke mens man gjør det, er det ingen sport.
Det ville hjelpe deg å slappe av. Det fins mer enn arbeid her i livet.
Fram med lommeboka, Harry.
Sånn skal det se ut!
Skal vi gå og snakke med ham nå?
Vi drar og snakker med moren. Får litt bakgrunnsinformasjon. Kom nå.
Glemmer du ikke noe?
- Ikke vær sånn nå. - Jeg er en dårlig taper.
Du, Harry... Har du det travelt?
Jeg skal bare ned til Palm Springs og holde et forhør.
Dere får alle de beste jobbene. Jeg vil snakke med deg.
Jeg trenger rommet.
- Er jeg i knipe? - Nei.
- Sjefens sønn, George... - Et god politimann.
Ja, men han har en tendens til å tøye på reglene nå og da.
Da Pierce og Irving Jr. tok inn denne Waits,-
- skrev Irving feil bilnummer med vilje for å få ransake bilen.
- Et gammelt knep. - Jeg har også gjort det.
Problemet er at med denne saken vil vi ikke ha noen løse tråder.
- Pierce får vel holde kjeft, da. - Pierce er visst rene speidergutten.
- Han vil anmelde det. - Da er saken over.
Og jeg. Har du campet og kommet til å tørke deg i rumpa med giftsumak?
Melder jeg Irving, er han frilufts- mennesket, og jeg er giftsumaken.
Og hvis jeg ikke melder det, melder Pierce meg for at jeg ikke gjør det.
- Alt er bare politikk. - Jeg snakker med Pierce.
Kan du det? Takk, Harry. Jeg skylder deg en tjeneste.
Fin lignelse.
Hvorfor ringer du ikke og sier at sønnen hennes er død?
Jeg vil se henne i øynene.
Edgar vil shoppe på veien. Men han er stilig.
Han er ei kleshore. Han har flere skopar enn deg.
Går det bra, Harry?
- Still spørsmålet ditt. - Arthurs mor var også fraværende.
Jeg er nysgjerrig. Hvis hun hadde beholdt barna, kunne gutten ha levd.
Bare ikke gjør dette altfor personlig.
Det er personlig. Det er sånn jeg jobber.
- Har du snakket med jenta di nylig? - I kveld. Hun kaller meg Harry.
Det er bare en fase. Ikke bekymre deg.
- Har du hørt noe? - Dommen kommer i morgen tidlig.
Spis opp lunsjen din, Harry. Du har langt å kjøre.
Ta avkjørsel 104. Jeg vil sjekke butikkene.
- Jeg visste det. - Det er ingen omvei.
- Vi skal jobbe. - Jeg vil kjøpe noe nytt.
- Man må være stilig på jobben. - Du er jo som ei dame.
- Ei stygg dame, men ei dame. - Konfeksjonsmenn som du fatter ikke.
- Jeg stanser ikke. - Jeg kjøper tyggissigaretter.
- Siden du ikke røyker lenger. - Jeg stanser ikke likevel.
- Skynd deg nå, skofetisjisten. - Jeg skal ha barkbrune brogues.
- Jeg har brogues. Brune. - Jeg snakker ikke om støvlene dine.
Disse er laget i Italia av To Boot New York.
Hvorfor er de laget i Italia hvis de heter To Boot New York?
- Alvorlig talt? - Jeg bare lurer.
- Er dere ventet? - Christine Waters.
- Deep Waters Drive 312. - Vet hun hva det gjelder?
- Bare hvis hun er synsk. - Et øyeblikk.
- "Deep Waters" midt i ørkenen? - Hennes andre mann bygde stedet.
- Hun lyktes bedre andre gang. - Det kan man godt si.
- Mrs Waters vil vite hva det gjelder. - Vi har en rettsordre. Lukk opp nå.
Å spille tøff funker kanskje i L.A., men her i ørkenen er det annerledes.
Vi vil treffe mrs Waters.
- Får jeg se rettsordren deres? - Han må ha misforstått.
Jeg sa at vi kan få en.
- Nå er dere her. Hva gjelder det? - Det gjelder din sønn, mrs Waters.
- Arthur. Hvordan vet dere...? - Han er død. Han ble drept.
- Herregud... - Vær sånn god. Sett deg.
- Har du hatt kontakt med ham? - Nei... Det er lenge siden.
Vi klarte å identifisere hans etterlevninger via hans journaler.
Når...? Han ville ha fylt...
- ...32 i august. - Sendte du et kort?
- Unnskyld? - Nettopp. Dere hadde ingen kontakt.
Din datter sa at han forsvant for 20 år siden.
- Det visste jeg ikke. - Han ble drept kort etter det.
- Har du ingen kontakt med familien? - Nei.
Ingen?
Omtrent ett år etter at jeg forlot dem-
- kjørte jeg forbi huset en gang for å se om barna hadde det bra.
Gardinene var trukket for, så jeg stoppet ikke.
Hvorfor ikke?
- Jeg var redd for eksmannen min. - Du anmeldte ham for mishandling.
Sam slo meg, og jeg flyktet.
Jeg tenkte at barna ville få det bedre uten meg.
Bedre? Med en mishandlende alkoholiker?
Jeg vil at dere går nå, begge to. Dere kan snakke med min advokat.
- Gi oss et øyeblikk. - Jeg vil at du også går.
- Du vil vel at vi finner morderen? - Selvsagt.
Jeg ga denne til Artie. Hvor fant dere den?
Den ble funnet der han lå begravet. Husker du hvor du kjøpte den?
Det kan ha vært et loppetorg eller noe...
Så du noensinne din mann, din eksmann, slå barna?
Jeg var hans boksesekk. Bare jeg.
- Tror dere at Sam drepte Arthur? - Vi vet ikke hvem det var.
Vi er bare i begynnelsen av etterforskningen.
Hvordan blir det med begravelsen? Jeg burde vel...
Ta kontakt med rettslegen. Ring datteren din.
Sheila?
- Hvordan ser hun ut? - Som deg.
Litt høyere, kanskje.
- Har hun familie...? - Ikke det jeg vet.
- Hun bor fremdeles i samme hus. - Jaså?
Hun ble der. I tilfelle sønnen din skulle komme tilbake.
Kjerringa irriterte meg.
Da hun snakket om å prøve å få et glimt av ungene gjennom vinduet...
Jeg gjør også det. Oftere enn jeg vil innrømme.
Jeg hadde alt, men jeg innså det ikke.
Jeg ødela alt. Jeg hadde andre kvinner... Jeg var svak.
Nå stirrer jeg på barna mine gjennom vinduer om kvelden.
Men jeg er likevel i deres liv fremdeles.
Hun bare ga opp og forlot alt.
- Hun så aldri mannen slå barna. - Begynte han etter det?
Det tror jeg. Og det er nøyaktig det hun tenker akkurat nå.
Christine Waters lever i et annet slags helvete. Fremdeles.
Betjent Pierce, har du et øyeblikk?
Hva gjelder det?
- Rondell, ikke sant? - Ron.
- Problemet ditt med partneren din... - Han er en cowboy.
Jeg er ferdig uansett hva jeg gjør. Da gjør jeg heller det rette.
- Si det til sjefen. - Jeg er ikke her for Irvings skyld.
- Hvorfor, da? - Når anmeldelsen blir offisiell...
...må dommeren slippe Waits. Er det virkelig det du vil?
- Nei. Det er ikke det jeg vil. - Du så hva Waits hadde gjort.
- Ja. Jeg så det. - Det går an å løse problemet ditt...
- ...uten å risikere saken. - Hva skal jeg gjøre?
Denne jobben er alt jeg har. Jeg har ingen far som er sjef.
Hvis jeg ber Mankiewicz om å skaffe deg en ny partner?
Jeg vet ikke... Da blir jeg utstøtt av de andre.
Mank ordner det. Dere får sjansen til å dele erfaringer.
- Det kan gå. - Jeg tar meg av det.
- Hei. - Hei.
Jeg skal nettopp skifte. Vil du ha noe å spise? Kanskje Dan Tana's?
Gjerne, men jeg har tonnevis av ting å gjøre etter turen.
- Jeg kan vente. - Jeg lovte å ringe datteren min.
- En annen gang? - Ja visst.
- Er alt i orden? - Ja. Det er saken. Du vet.
- Ja. - I morgen?
Ja visst. Ring meg.
- Hva? - Jeg kjenner igjen blikket...
Du om noen burde gjøre det.
- Hallo? - Det er Harry.
- Harry... Har dommen falt? - I morgen.
Lykke til. Det var forferdelig å se det om din mor overalt på nettet.
- Hva kan man gjøre? Er hun hjemme? - Vent. Maddie, det er faren din.
Vi er på vei til fotballtreningen. Nå kommer hun.
- Hei, Maddie. - Hei, Harry.
- Fotballtrening om kvelden? - Det er for varmt om dagen.
- Hudkreft, hallo? - Smart.
- Kommer du til jul? - Jeg jobber med saken.
- Jeg håper det. Jeg må gå. - Er alt ok?
- Har du vent deg til Las Vegas? - Ja, alt skinner liksom.
Ta på deg solbrillene. Vi snakkes om noen dager.
- Ok. Ha det, Harry. - Jeg elsker...
- Har juryen kommet til en kjennelse? - Ja, det har vi.
"I saken Rosa Flores mot Hieronymous Bosch og byen Los Angeles"-
- "dømmer juryen til fordel for Rosa Flores."
"Erstatningen blir en dollar."
- Jeg takker juryen for arbeidet. - Jeg forstår ikke.
- Sa hun en dollar? - Det er drittpreik. Jeg hadde rett.
Kom igjen. Gi deg, Harry. Juryen vil si deg noe.
- Ja, at jeg dummet meg ut. - At du tøyde grensene for langt.
Jeg kan anke hvis du vil. Du mener vel ikke alvor?
Det var et retorisk forslag, Harry.
Harry...
- Føles det bra nå? - Nok en dag på jobben.
Du virker fornøyd. Hva får du, 33 og en tredels cent?
Litt mer. Min klient vant, så jeg trenger ikke å ta av hennes dollar.
- Jaså? - Hun betaler ikke kostnadene mine.
- Det får byen Los Angeles gjøre. - Hvor mye?
I runde tall... blir nok fakturaen på 550000.
- Lykke til. - De vil protestere.
Vi får ta et par runder på dansegulvet,-
- og så blir vi enige om 250 eller 275.
- De kaller deg "Money". - Ja. Vi ses. Trolig i retten.
Slike som du, slutter aldri å tråkke på sin egen pikk.
- Du må være lettet. - Det kunne ha gått verre.
Vi går en tur langs elva. De har gjort en god jobb her.
- Ikke den samme vitsen som før. - Det er fremdeles en stor rennestein.
Byer trenger rennesteiner, Bosch.
Aktor har godkjent en synfaring med Waits. I morgen.
- Hvorfor det? - En sjanse til å få god PR...
...foran borgermesterkampanjen.
- Han må forstå at Waits lyver. - Waits lyver.
Han vil ha oppmerksomhet, akkurat som O'Shea.
- Synfaringen gjør ham til konge. - Han overbeviste O'Shea.
Vi har hatt folk der oppe. De kommer ikke til å finne noe.
Det hindrer ikke O'Shea.
Vil du at han skal mislykkes?
Jeg vil ikke at noe skal slå tilbake mot oss.
Sikkerheten er presidenten verdig, og du vokter Waits.
- Det er Johnsons og Moores sak. - Knoklene er dine.
- Derfor skal du lede fisketuren. - Hvis noe skulle gå galt.
Jeg mistenker at du har rett, og at Waits vil lure oss.
Det hadde vært en katastrofe for oss om O'Shea blir ordfører.
Og for deg.
Jeg er vokst opp her, Bosch. Jeg vil ikke bli politimester et annet sted.
Selv om det ville glede mange.
Ikke nødvendigvis. Man vet hva man har.
- Hei. - Hei.
- Du er overrasket. - Litt. Du har ikke uniform på deg.
- Du glemte det. - Litt.
- Du sa at du skulle ringe. - Jeg har fått et nytt oppdrag.
- Jeg glemte alt annet. - Hva er det?
Raynard Waits skal på tur i morgen for å se om han snakker sant.
- Jeg kan bli her ute hele natta. - Kom inn.
- Dette er ikke jazz. Hva er det? - En spilleliste fra datteren min.
Hvis du vil ha en drink, kan vi gå ut.
Senere.
- Du begynner å lære. - Ja. Jeg har til og med egen bil.
Sånn skal det være. Skal jeg sette over kaffe før jeg går?
Nei, det går bra.
Håper du ikke er altfor sliten. Du har en stor dag foran deg.
Gid jeg kunne bli med. Er det en mulighet?
Alt er allerede ordnet. Men takk likevel.
- Du tror ikke at jeg er klar. - Alt er allerede ordnet.
Det er bare erfarne politimenn, ingen grønnskollinger.
- Du får din dag i rampelyset. - Når da?
- Så ivrig du er. - Alltid.
Spisetid.
Alle stiller seg foran sin celle. Ingen snakker. Stapp inn skjortene.
Hør etter! Garcia, sluttall 3108, kom til kjøkkenet.
Fin dress, Crate. Den sitter fint.
Ja. Takk. Kona sa at jeg så ut som en bruktbilselger.
Hun sendte en sånn skredder fra Hong Kong som flyr inn-
- og jobber fra et hotell ved flyplassen. Det ble striper.
Den er litt varm, men ser jeg ikke slank ut?
Snart blåser du bort.
Dere kan dra.
- Han er deres. - Sett ham i kassebilen.
- Hvor er advokaten din? - Jeg ga henne sparken.
- Jeg representerer meg selv. - Jeg holder øye med deg, forstår du?
- Ja visst. - Bra. Inn med ham.
- Du kan fremdeles avblåse dette. - Nå løser vi noen drap.
- Og skaper overskrifter? - Videofilmingen er viktig...
- ...hvis vi skulle finne noen graver. - Jeg liker slett ikke dette.
- Oppfattet. Nå kjører vi. - Vi begynner med hans første offer.
- Det er din sak. - Jeg lover at det aldri skjedde.
- Det gjenstår å se, ikke sant? - Jeg er inne hos Waits. Kanal åtte.
Det er alltid fint vær her rundt jul og nyttår.
Når folk østfra ser Rose Parade, pakker de og drar til California.
Når man har vokst opp her, tar man det for gitt.
- Ikke sant? - Ta drittpreiket ditt et annet sted.
Det var ikke høflig. Det er synd at du er så skeptisk.
Jeg snakker sant.
Jeg har lest om deg.
Så trist med det stedet du havnet, da de hadde tatt moren din.
Og se på deg nå. En mann med et oppdrag.
Er det ikke det de sier om deg? Eller sier du det om deg selv?
Ingen familie...
Ikke noe liv. Bare saker.
Bare...oppdraget.
Du sitter hjemme om kveldene, hver kveld, helt alene.
Omringet av saker og bilder. Av døde mennesker.
Fortell om stedet der du drepte Arthur Delacroix for 20 år siden.
Det var mye lettere enn man tror å lure ham inn i bilen.
Jeg kjørte langs Sunset Boulevard, og der sto han, med ryggsekken sin.
Han virket så fortapt der han sto.
Som om han ikke hadde en venn i hele verden. Jeg stoppet.
Jeg tenkte ikke over det. Jeg bare stoppet.
Jeg sveivet ned vinduet...og sa hei.
"Vil du gå på kino?" Det ville han.
Der framme er broen. Han døde under broen.
Vi svinger av veien her. Broen ligger foran oss.
Ja... Under broen.
Her. Stopp her.
Så tomt...
Det har forandret seg mye.
Når man tenker på alle som jobbet her før...
- Alle er borte. - Hva vet du om det?
Far jobbet her. Derfor ble han syk.
Asbest og glassfiber i lungene.
Han døde, i alle fall.
- Det var det. - Så leit.
Vi går inn nå, Waits. Husk hva vi sa.
Jeg vet det.
Du legger meg i bagasjerommet, og jeg kommer aldri ut igjen.
Ok, alle sammen, hør her. Vi kjenner sikkerhetsrisikoen.
Mr Waits viser oss åstedene, og vi har full kontroll på ham.
Hvis vi finner noe, tar vi inn Waits og tilkaller rettslegen. Spørsmål?
Ok, ta ham ut.
Et nødaggregat. Der, på veggen.
- Sjekk det, Crate - Ja visst.
- I hvilken retning? - Gjennom der. Der er det trapper.
- Var det dit du førte ham? - Alle sammen. Ned dit.
Sikre området, Jerry.
- Det er tomt! - Kom igjen.
- Fortsett. Hvor er trappene? - Der borte. Vi er nesten framme.
Jeg gleder meg til å vise det.
- Faen også! - Få ham opp.
- Herregud... - Det er bare neseblod.
- Jeg tror den er brukket. - Hent førstehjelpsskrinet.
- Vi får kanskje løsne lenkene... - Aldri i livet.
Gjør det! Vi må kunne komme ned i kjelleren.
- Det er en dårlig idé. - Du er nedstemt.
- Og hendene, hvis han faller. - Tøyser du?
Bare gjør det!
Herregud...
Hold ham stille!
Når vi er nede i kjelleren, skal du lenkes igjen. Forstår du?
Trappene er blokkert. Vi må flytte vekk dritten.
- Denne greia virker. - Ok. Da tar vi heisen ned.
- Lenk ham fast igjen. - Ok. Fram med hendene.
- Tenk om jeg faller igjen? - Da brekker du nesa igjen. Pass deg.
Waits...
- Når var du her sist? - Ikke lenge siden.
Faen!
Nei, Harry!
Be om forsterkninger. Skuddløsning. Politimann skadet. Send sykebil!
En død og en skadet. Aktor Escobar og førstebetjent Robert Moore.
Min partner forfølger gjernings- mannen til fots, i ukjent retning.
Det går bra. Det ordner seg. Hold ut.
- Når kommer sykebilen? - Har du en gateadresse?
6th Street, 6W22. Den mistenkte er bevæpnet og flykter til fots.
Hvit mann i fangeklær. Send et helikopter nå!
Hei! Jeg trenger bilen din. Politiet. Ut, nå.
La motoren gå.
- Du er ingen politimann. - Sier du det?
Por favor...
- Hvordan går det med Crate? - Han puster. På vei til sykehuset.
- O'Shea? - Løp med halen mellom beina.
- Fikk du med det? - Ja, men han tok kortet.
- Hvem? - O'Shea.
- Den jævelen. - Det er en backup i skya.
Hvis du har en minnepinne, kan du få en kopi.
- Jeg har ingen minnepinne. - Det har jeg.
Lag en kopi, og slett den fra skya.
Du fikk en ordre, Bosch. Du skulle ta deg av sikkerheten.
- Du ødela alt. - Nå blir O'Shea aldri ordfører.
- Heldig om han beholder jobben. - Du hadde ansvaret for Waits.
Det er det han kommer til å si. Forstår du hva det innebærer?
Min mann ble skutt. Alt er fullstendig på trynet.
Nettopp. Og nå må vi sørge for å ordne opp alt igjen, ikke sant?
En kommentar, Bosch?
- Hvordan har han det? - Han skal opereres.
- Klarer han seg? - Kryss fingrene.
- Hva var det som gikk galt? - Alt.
Du klarer deg, kamerat.
Ikke bekymre deg. Jeg henter den for deg.
- Waits tok politiskiltet hans også. - Faen også.
- Dette er ikke bra. - Det kunne ha vært jeg.
Jeg lot Crate sette på Waits lenken igjen. Det var da Waits gjorde det.
Harry...
- Går det bra? - Ja. Crate er skadet.
De vil se blod. Det blir aldri bra.
- Vi ses senere. - Hvor skal du?
Tilbake og hjelpe til hvis noen skulle tipse om Waits.
Jeg vil være der når vi tar ham.
Kom igjen...
Tekst: Jan Helge Hordnes www.btistudios.com